Микола Гоголь 

Шинель

«Читай швидко» — це серія стислих викладів шедеврів світової літератури. Ця книга стане справжньою знахідкою для тих, хто хоче швидко підготуватися до контрольної або виконати домашнє завдання. Книга в переказі Івана Опанасовича Харченка.

В одному департаменті служив непримітний чиновник на прізвище Башмачкін: низенького зросту, рудуватий та підсліпуватий… За Табелем про ранги — титулярний радник. Йому все життя не щастило. Вже під час хрещення «він заплакав і зробив таку гримасу, наче передчував, що буде титулярним радником».

Протягом багатьох років він обіймав одну посаду дрібного чиновника. Ніхто на роботі його не поважав. Акакій Акакійович був людиною, яка не відповідала на образи. Тільки якщо жарт у його бік був нестерпним, він вимовляв: «Дайте мені спокій, навіщо ви мене ображаєте?». Акакій Акакійович служив ревно та з любов'ю. У нього навіть були улюблені літери, які він переписував з особливим задоволенням. Але крім переписування Акакій Акакійович не вмів робити абсолютно нічого.

Акакій Акакійович жив бідно: погано одягався, а обід їв «з мухами і з усім тим, що не посилав Бог…», не дозволяв собі ніяких розваг, та не прагнув нічого змінити. Й усе було б добре, якби не холод: у нього зносилася стара шинель, предмет глузувань товаришів. Сукно протерлося майже до дір.

Чиновник відніс шинель до кравця, але той відмовився її переробляти: «справа наскрізь гниле» і порадив зшити нову. Для Акакія Акакійовича сума в півтори сотні рублів була немислимою. На які гроші зшити шинель? «Петрович і за вісімдесят рублів візьметься зробити, проте звідки їх взяти?». Башмачкін мав звичай відкладати гроші. Тож протягом декількох років він назбирав більше сорока рублів.

Акакій Акакійович вирішив почати економити на всьому: привчився не запалювати свічки, ходити навшпиньки, щоб не зношувати взуття, голодувати вечорами «зате він харчувався духовно, виношуючи у своїх думках вічну ідею майбутньої шинелі». З цих пір ніби саме існування його зробилося повніше, бо в нього з’явилася мета. Нарешті гроші були зібрані. Башмачкін разом з кравцем купив сукно, коленкор на підкладку (замість шовку) і кішку на комір (замість куниці). Через два тижні шинель була готова. Кравець урочисто одягнув Акакія Акакійовича і навіть побіг за ним, щоб зайвий раз помилуватися своїм творінням.

Акакій Акакійович йшов на роботу в якнайкращому настрої. У департаменті всі товариші по службі прибігли дивитися на нову шинель. Один чиновник запросив усіх до себе. Увечері Акакій Акакійович відправився до нього в новій шинелі. Відчував він себе незатишно, нудьгував і спробував непомітно піти.

Але по дорозі додому сталося непоправне: Акакія Акакійовича побили і відібрали шинель. Відчайдушний, не втомлюючись кричати, він пустився бігти за злодіями. Та все було марно. Знайомі порадили йому звернутися по допомогу до однієї особи високого чину. Нещасний так і зробив. Та замість допомоги генерал виставив Акакія Акакійовича за двері.

Переляканий Акакій Акакійович по дорозі додому застудився, лежав у гарячці та незабаром помер. Зі спадщини залишилився лише пучок гусячих пір'їн, білий казенний папір, три пари шкарпеток, два-три гудзики, що відірвалися від штанів та старий віцмундир.

«Петербург залишився без Акакія Акакійовича, ніби-то в ньому його ніколи й не було». У департаменті про нього згадали лише на четвертий день. По Петербургу пронеслися чутки, що по місту гуляє силует чиновника, який всюди шукає вкрадену шинель. У мерці хтось впізнав Акакія Акакійовича.

Після візиту Акакія Акакійовича генерал відчув щось на кшталт жалю, послав до нього і дізнався про його смерть. Він дещо засмутився, але швидко прийшов у себе в гостях у приятеля. Одного разу він їхав на санях і раптом відчув, що хтось схопив його за комір. «Не без страху» генерал дізнався Акакія Акакійовича, який сказав: «Твоєї шинелі мені й треба!» На смерть наляканий генерал сам скинув шинель. З цих пір поява чиновника-мерця припинилася: видно, генеральська шинель його задовольнила.