         
 ГРУДОЧКА ЗЕМЛІ 
     
 Ще в дитинстві я ходив у трави,    
 В гомінливі, трепетні ліси,    
 Де дуби мовчали величаво    
 У краплинах ранньої роси.   
     
 Бігла стежка вдалеч і губилась,    
 А мені у безтурботні дні    
 Назавжди, навіки полюбились    
 Ніжні і замріяні пісні.   
     
 В них дзвеніло щастя непочате,    
 Радість невимовна і жива,    
 Коли їх виводили дівчата,    
 Як ішли у поле на жнива.   
     
 Ті пісні мене найперше вчили    
 Поважати труд людський і піт,    
 Шанувать Вітчизну мою милу,    
 Бо вона одна на цілий світ.   
     
 Бо вона одна за всіх нас дбає,    
 Нам дає і мрії, і слова,    
 Силою своєю напуває,    
 Ласкою своєю зігріва.   
     
 З нею я ділити завжди буду    
 Радощі, турботи і жалі,    
 Бо у мене стукотить у грудях    
 Грудочка любимої землі.   
     
