         
 ФАЗАНИ 
     
 — Дідусю, а коли ти мене на охоту візьмеш? Я теж хочу зайчика встрелити! 
 Отак завжди маленький Павлик прохав свого дідуся-мисливця, як тільки дідусь брався за рушницю. 
 Дідусь гладив Павлика по голівці: 
 — Візьму, візьму, Павлику, ти ще маленький, підростеш, тоді й візьму... 
 Дідусь дуже любив маленького Павлика і завжди йому розповідав про зайців, про вовків, про лисичок, про всіх звірів, що він їх полював. 
 А одного разу прийшов із лісу та й каже: 
 — Павлику, а я фазана бачив. 
 — Де ти, діду, фазана бачив? 
 — У нашому лісі! 
 — Якого фазана? 
 — Такого, як ото ми з тобою бачили в зоологічному парку. 
 — Із отаким червоним хвостом? З отаким великим, що отак аж дугою загинається? 
 — З таким самим! Фазанів, Павлику, привезли у наш ліс аж із далекого Казахстану! Привезли й пустили в нас! Тепер вони у нас плодитимуться. 
 — Дідусю, візьми мене, будь ласка, в ліс фазанів полювати! 
 Дідусь якось так загадково посміхнувся та й каже: 
 — Добре, Павлику! Взавтра підемо в ліс до фазанів. 
 Маленькому Павликові так хотілося піти з дідом на фазанів, що він і вночі прокидався та все питав маму: 
 — Мамо! Чи скоро вже ранок? 
 — Спи, Павлику! Спи! Дідусь без тебе в ліс не піде! Раз уже він сказав, що тебе візьме, то, значить, візьме. 
 Дуже рано прокинувся Павлик. Бачить, а дід уже ходить по кімнаті, одягнений у повстяки, у ватяні штани і кожушок... 
 — Дідусю, — крикнув Павлик, - а мене хіба не візьмеш? 
 — Візьму, Павлику, візьму! Одягайся! Тільки добре одягайся, бо бачиш, скільки за ніч снігу нападало! 
 Павло тепло одягся: і светр, і теплі рейтузи надів, і валянки, і шапку-ушанку... 
 — Ну, я вже готовий, дідусю! Бери рушницю, та й підемо! — каже до дідуся Павлик. А дід йому: 
 — Ні, Павлику, ми сьогодні рушниці не братимемо! Ми щось інше сьогодні для фазанів візьмемо. Ходімо! 
 Вийшли дідусь з Павликом з хати та й пішли під повітку. 
 А під повіткою дідусь зарані заготував кілька снопів з ячменю. Невимолочених, із зерном, 
 Та серед великих снопів і кілька маленьких було — для Павлика. 
 — От з якими «рушницями» полюватимемо фазанів ми з тобою, Павлику! 
 Та й розповів дідусь Павликові про те, як треба оберігати взимку птицю, і не тільки фазанів, що оце тільки їх привезли до нашого лісу, а й всіляку птицю: 
 і куріпок, і синичок, і щигликів, що взимку, як випаде сніг, не мають змоги знайти собі їжу... 
 Дідусь із Павликом пішли до лісу, розгорнули на галявині сніг і поклали снопики ячменю... 
 — Давай, Павлику, заховаємося отут, за ліщиною! Подивишся, який червоний красунь фазан зараз до ячменю прибіжить. 
 І справді, — тільки-но вони присіли за кущем ліщини, збоку щось заквоктало, залопотіло крильми, і чудесний червоний красунь фазан із хвостом дугою підбіг до снопа і почав клювати зерно. 
 Дідусь обняв Павлика та й каже: 
 — Отак, Павлику, завжди роби! Взимку, коли багато снігу, підгодовуй пташку, в лісі! Добре? 
 — Добре, — відповів Павілик. 
 1952 
