         
КНЯЖА УКРАЇНА  
Війна з татарами  
   
Як довідались татари,
Що повстали Холм і Львів,
Землю Галицько-Волинську
Хан їх знищити схотів.
   
На волинський Володимир
То не хмара чорна йде,
То не грім гуде далекий,
А то військо хан веде.
   
Виїжджає князь Василько:
“Залиши мій рідний край!”
Але був глухий, як камінь,
Хан татарський Бурундай.
   
І Василько підпалити
Рідне місто мусив сам
І діставсь живим у руки
На наругу ворогам.
   
У похід взяли Василька
І під Холм його ведуть:
Як, мовляв, Василька вгледять,
Холм без бою віддадуть.
   
І Василько йде під мури,
Плаче й камені несе.
Радить він здаватись швидше,
Та каміння кида все.
   
І холмщани зрозуміли
Князя мову бойову,
Що каміння треба брати
Та камінням в татарву!
   
“Королю не є ти братом.
Не послухаєм слуги!
Не здамося, повоюєм!
Будуть знати вороги!”
   
І задумавсь хан татарський:
“Мабуть, сила у їх єсть.
А моє стомилось військо;
Що, як втрачу славу й честь?”
   
І, подумавши, він крикнув:
“Гей, на коні, вояки!
Коли тут ми заночуєм,
Нападуть на нас вовки”.
   
І пішло татарське військо.
Холм щасливо врятувавсь,
Та з татарами лихими
Цілий вік король змагавсь.
