
* * *   
 Чистий можеш буть собою,   
 То нащо тобі броня   
 І шолом над головою?   
 Не потрібна і війна.   
 Непорочність — ось тобі броня,   
 А невинність — крем'яна стіна.   
 Щит, меч і шолом — буде тобі бог.   
     
 Світе, світе безпорадний,   
 Вся надія — угорі,   
 Маєш сумнів — то нещадний   
 Вихор розмете на прі.   
 Непорочність — се Сігор, повір,   
 А невинність — ось небесний двір.   
 Там побувай і там почий.   
     
 Бомб се місто не боїться,   
 Ні підступності, ні стріл.   
 Хитрих мін не застрашиться,   
 Ні пожежі, ані стрільб.   
 Непорочність — ось де діамант,   
 А невинність — ось священний град.   
 Там побувай і там почий.   
     
 Ворога в сім граді люблять,   
 Їм віддружують тепло,   
 Силу для чужого гублять,—   
 І не відають про зло.   
 Де ж такий чудовий, пишний град?   
 Сам ти град, коли в душі є сад,   
 Святому духу храм і град.   
     
 Кто сердцем чист и душею,   
 Не нужна тому броня,   
 Не нужен и шлем на шею,   
 Не нужна ему война.   
 Непорочность — то его броня,   
 И невинность — алмазна стена,   
 Щит, меч и шлем ему сам бог.   
     
 О міре! Мір безсоветный!   
 Надежда твоя в царях!   
 Мниш, что сей брег безнаветный!   
 Вихрь развеет сей прах.   
 Непорочность — се тебе Сигор,   
 И невинность — вот небесный двор!   
 Там полещи и там почій!   
     
 Сей свят град бомб не боится,   
 Ни клеветничіих стрел,   
 И хитрых мин не страшится,   
 Всегда цел и не горел.   
 Непорочность есть то адамант,   
 И невинность есть святый то град.   
 Там полещи и там почій!   
     
 В сем граде и врагов люблят,   
 Добро воздая врагам.   
 Для других здравіе гублят,   
 Не только добры другам.   
 Где ж есть оный толь прекрасный град?   
 Сам ты град, з души вон выгнав яд,   
 Святому духу храм и град.   
     
