         
 * * *    
       
 Наша любов    
 як літак    
 здатна нести    
 тягарі величезні    
 ніжно передані їй    
 на землі    
 тільки не здатна    
 дотик чужого крила    
 витерпіти в польоті    
 незаймана    
 незалежна    
 висока    
 впасти    
 згоріти    
 загинути    
 ладна в ту ж мить    
 любить вона небеса    
 та все ж повертається    
 на землю    
 і кожен раз    
 крила здригаються з болю    
 іскра влітає в бетон    
 ніби земля приймає    
 на спочин короткий ту силу    
 що в крові нашій гримить.    
   
