         
 СЕРЦЕ    
       
 Серце — як птаха на вітрі.    
 Вітер хапає віти    
 Прямо з-під ніг... На чому    
 Ти маєш сісти й забути    
 В крилах палаючу втому?    
 Сядь на солом'яну стріху, —    
 Не бійся, тебе не застрілять    
 Хлопчики із катапульки...    
 Сядь, моє серце, послухай,    
 Хто там у хаті плаче.    
 Не знаєш його? Погано.    
 Ти права не маєш не знати    
 Найменше на світі горе!    
 Ти можеш того не знати,    
 Що сміхом залізо поре.    
 З низького й високого лету,    
 З пальми, з берези, з калини    
 Ти можеш не чути реготу,    
 Та мусиш почути ридання,    
 Та мусиш збагнути ридання    
 Кожнісінької людини!    
 Сядь, моє серце, послухай,    
 Хто там у хаті плаче —    
 Ринешся ти в завірюху,    
 З болю заплачеш само ти,    
 Потім співатимеш з люті,    
 Вихор захочеш збороти,    
 Серце моє ледаче;    
 Наставлять на тебе кліті,    
 Земля заросте багнетами,    
 Як риба лускою.    
 По світі    
 Будеш літати, падати,    
 Не розуміючи, де ти.    
 Крила твої затерпнуть,    
 Скотишся каменем з неба.    
 А дурень шепне з гніздечка:    
 «Так йому й треба!»    
 Та пісня твоя полине    
 З пальми, з берези, з калини!    
       
 1966    
