         
 ВАСИЛЬКИ   
     
 Васильки у полі, васильки у полі,   
 і у тебе, мила, васильки з-під вій,   
 і гаї синіють ген на видноколі,   
 і синіє щастя у душі моїй.   
     
 Одсіяють роки, мов хмарки над нами,   
 і ось так же в полі будуть двоє йти,   
 але нас не буде. Може, ми квітками,   
 може, васильками станем — я і ти.   
     
 Так же буде поле, як тепер, синіти,   
 і хмарки летіти в невідомий час,   
 і другий, далекий, сповнений привіту,   
 з рідними очима порівняє нас.   
     
 1939   
   
