Free Web site hosting - Freeservers.com

Get a domain & site:

'); //-->

'); //-->

'); //-->

Річард Бах
ІЛЮЗІЇ
ПРИГОДИ МЕСІЇ МИМОВОЛІ
ПОВІСТЬ

1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20

15
Правда, яку ти говориш, не має ні минулого, ні майбутнього.
Вона є, і це все, що має бути. Я лежав на спині під своїм “Флітом”, витираючи масло з нижньої частини фюзеляжу. Двигун чомусь викидав тепер менше масла, ніж раніше. Шімода політав з пасажиром, потім підійшов і сів на траву коло мене.

— Річарде, як ти сподіваєшся вразити світ, коли кожен працює, щоб зароби- ти собі на життя, а ти день крізь день безвідповідально ганяєш на своєму скаже- ному біплані, катаючи за гроші пасажирів? - Він знову випробовував мене. - Це запитання, яке тобі ставитимуть ще не раз.

— Ну що ж, Доне. По-перше: я існую не задля того, щоб вразити світ. Я існую задля того, щоб жити в такий спосіб, який зробить мене щасливим.

— Гаразд. А по-друге?

— По-друге, кожному вільно робити все, що йому до вподоби, аби заробля- ти собі на прожиток. По-третє. Відповідальний — це той, х"о здатен нести відпо- відальність, здатний відповідати за обраний ним спосіб життя. Існує лиш одна особа, перед якою ми повинні відповідати. І це, звісно...

— ...ми самі,— докінчив Дон, немовби звертаючись до натовпу слухачів, що сиділи навколо.

— Ми навіть не повинні відповідати перед самими собою, якщо не відчува- ємо такої потреби... і, зрештою, в безвідповідальності теж немає нічого погано- го. Але більшість із нас визнає за цікавіше розуміти, чому ми діємо так, а не так, чому робимо саме такий вибір — чи то воліємо спостерігати за птахами, чи наступити на мураху, чи робити заради грошей те, чого б нам не хотілося роби- ти. — Я трохи покривився. — Це надто довга відповідь?

Дон кивнув головою.

— Трохи задовга.

— Гаразд... Як же можна вразити світ?... — Я викотився з-під літака й приліг перепочити в затінку крил. — А що, як я дозволю світові жити на його розсуд, а собі дозволю жити на власний розсуд?

Дон знову кивнув і нагородив мене радісною і гордою усмішкою

— Оце ти сказав як правдивий Месія! Просто, недвозначно, стисло й водно- час начебто не відповівши на запитання, аж поки хтось не завдасть собі клопоту добре поміркувати над цим.

— Ану- випробуй мене ще. — Як приємно було усвідомлювати, що мій мозок працює точно і справно.

— Учителю,— сказав Дон,— я хочу, щоб мене любили. Я людина добра, з тих, що ставляться до інших так, як хотів би, щоб вони ставились до мене. А проте я досі не маю жодного друга й почуваю себе самотнім. Як ти відповіси на таке?

— Здаюся,— сказав я. — Не маю і найменшого уявлення, як на це відповісти.

— Що?

— Дещиця гумору, Доне, щоб пожвавити вечір. Невинна зміна ритму, ото й тільки.

— Пожвавлювати вечір теж треба обережно. Проблеми — це не жарти й забавки для людей, які прийшли до тебе, якщо вони не високорозвинені істоти, бо ті знають, що вони самі собі месії. Ти маєш відповіді, отож давай їх. Тільки почни казати їм оте своє “здаюся” — і ти побачиш, як швидко гурт може при- пнути до стовпа і спалити людину.

Я гордовито випростався.

— Шукачу, ти прийшов до мене по відповідь, і я даю тобі відповідь: тут Золоте Правило не діє. А що, якби ти зустрів мазохіста, котрий чинить іншим те, чого б він бажав собі? Чи шанувальника Крокодилячого Бога, що палко жадає честі бути вкинутим живцем до ями з крокодилами? Навіть самаритянин, з яко- го все й почалося... як зродилась у нього думка, іцо знайдена ним край дороги людина потребувала, аби він змастив олією її рани? І коли той чоловік за своїм мирним ділом і сам зцілився духовно і дістав від нього втіху - що тоді?

Як на мене, все це звучало переконливо.

— Навіть якби Правило змінити таким чином: Роби іншим те, чого вони сам; собі хочуть,— то нам не дано знати, як хтось, крім нас самих, хоче, щоб йому зробили. А що насправді означає Правило і як чесно ми його застосову- ємо — на це є така формула: Роби іншим ге, що тобі самому до вподоби їм робити. Підходь з цим правилом до мазохіста — і тобі не треба буде бити його батогом, бо саме цього він хоче від інших. І не доведеться кидати крокодилопоклонника в яму до крокодилів. — Я поглянув на Дона. - Надто веле- мовно?

— Як завжди, Річарде. Ти втратиш дев'яносто відсотків своєї аудиторії, поки не навчишся говорити коротко!

— А що поганого, як я і втрачу дев'яносто відсотків своєї аудиторії? — пальнув я у відповідь. —- Що поганого, як я втрачу і всю мою аудиторію? Я знаю те, що я знаю, і кажу те, що кажу! І якщо це не так — отоді вже справи дуже кепські. А повітряна прогулянка коштує три долари готівкою!

— Знаєш що? — Шімода підвівся, зчищаючи з джинсів сіно.

— Що? — нетерпляче запитав я.

— Ти щойно успішно завершив курс навчання. І як воно тепер — почувати себе Учителем?

— Я з біса розчарований. Дон поглянув на мене з посмішкою, що не піддається визначенню.

— Звикай до цього,— мовив він. Ось тест для визначення, чи завершено твою місію на землі: Якщо ти ще живий, то — ні.

'); //-->

'); //-->

'); //-->