### Мар'яна САВКА
# Три співанки
*** Йшли за мною три жінки. І чорняві всі троє. Лем я білий, як голуб. Лем я сивий, як сніг. Кожна несла за мною Дитинча в сповиткові. Лем я дав собі раду. Лем лишив їх усіх. Йшли за мною три смутки. Три підгірські трембіти. Лем я взяв собі скрипку. Лем направив струну. Розридалися гори, Же ми' довго тужити. Лем я дав собі раду. Лем замовив труну. Йшли за мною три вітри. Усі троє холодні. Лем я взяв їх за дружок, Лем повів їх у дім. Рознесли ми' хатину По стеблині-колоді. Лем я дав собі раду. Лем пустив все на дим. *** Забуваєш міста. Забуваєш обличчя і звуки. В переходах підземних лишаєш осінню хандру. Нім зачати слова - зачинаєш мелодію муки. Нім пробачити осінь - прощаєш образу стару. Наче щось в цім звучанні нагадує вітер у брамі. Він щоранку з душі вимітає ілюзій сміття. На слизьких тротуарах - схиблені старці у рам'ї, Що страждають на щастя і трохи на серцебиття. Поміж колій трамвайних - дихання мокрого листя. Віриш в кожне пришестя холодних сезонних дощів. Залишаючи місто, втрачаєш мелодію чисту, Що сідає на брук по цератових дзвонах плащів.