Вже червоніють помідори, 
І ходить осінь по траві, 
Яке ще там у біса горе, 
Коли серця у нас живі?

Високі айстри, небо синє, 
Твій погляд, милий і ясний... 
Це все було в якійсь країні, 
Але не знаю я в якій.

Що з того, що осіннім чарам 
Прийде кінець? 
Але в цю мить Баштан жовтіє понад яром, 
Курінь безверхий ніби спить,

І гнеться дерево від плоду, 
І не страшний, моє дитя, 
Нам час останнього походу 
Без вороття — без вороття.

1911—1918  pp. 
   
