         
 * * *   
     
 Заснути так бодай на волосок,    
 Щоб зорі сивини мені не ткали,    
 Щоб сни мої неквапно протікали    
 Між пальцями твоїми, як пісок.    
       
 Заснути так під золотим крилом    
 Коси твоєї, щоб у сновидінні    
 Хрестатих танків не з'явились тіні,    
 Що йшли крізь наші села напролом.    
       
 Заснути так, щоб не почути в сні    
 Таємних землетрусів і розпуки,    
 Яку несуть пісні та мужні руки,    
 Обрубані катами на струні.    
       
 Заснути так під подихом руки    
 Твоєї полохливої й легкої,    
 Щоб у моєму сні, немов левкої,    
 Світили думи і материки.    
       
 Заснути так, щоб колисання мрій    
 Повільно оберталося в каміння, —    
 Та втім, немов на поклики сумління,    
 Збудитися на тихий голос твій!    
   
