         
 МОНАРХИ   
     
 Диктатори, королі, імператори,   
 Мліючи в димі хвальби,   
 Роззявляли пащі, мов кратери,   
 І гукали:   
 — Ми — символ доби.   
 — Хто не з нами, той против Бога.   
 — Хто не з нами, той проти всіх.—   
 І сипались лаври убогі   
 До куцих кривавих ніг.   
 Нікчемна, продажна челядь,   
 Банда кривляк для втіх,   
 Щоб мати що повечерять,   
 Годувала холуйством їх.   
 Ідоли обслинені, обціловані   
 Ішли величаві в своїй ході.   
 А поруч вставали некороновані   
 Корифеї і справжні вожді.   
 Вставали Коперники і Джорджоне,   
 Шевченко підводив могутнє чоло,   
 І біля вічного їхнього трону   
 Лакузи жодного не було.   
 Бо щире, високе небо   
 Не підмалюєш квачем,   
 Бо величі справжній не треба   
 С  пиратись на плечі нікчем. 
