         
 ПАВЛО АПОСТОЛ  [1]     
       
 Україно-Україно,    
 Що ти за то дала,    
 Що старого Апостола    
 Гетьманом обрала?  [2]     
 Україно-Україно,    
 Що ти заплатила,    
 Що до себе та Петрика  [3]     
 Ти так прихилила?    
 Україно-Україно, ;    
 Що то з москалями,    
 Що посланці повертають    
 До тебе з дарами?  [4]     
 І за ними Лизогуб наш,    
 Чарниш, Жураковський?    
 І чим же так прихилився    
 До них цар московський?    
 Не питайте, добрі люди,    
 Каже Україна:    
 Колись була в Московщині    
 Тяжкая година.    
 Колись була в Московщині    
 Тяжкая година:    
 Петро судив царевича,  [5]     
 Судив свогосина.    
 І просився син Петровий,    
 А Петриків тато,    
 І було там сенаторів    
 Багато-багато;    
 Але жоден не подумав    
 За нього обстати,    
 Не смів жоден проти кари    
 Голосу подати.    
 Їдна тілько Україна    
 За нього обстала,    
 Їдна тілько Україна    
 Голос свій подала.    
 І був гетьман в Петрополі,    
 Як Петрик вінчався,  [6]     
 І до гетьмана старого    
 Петрик обізвався:    
 «Спасибі вам, добрі люди,    
 Що ви серце мали,    
 Що ви в кровлі мого батька    
 Рук не покаляли.    
 За то тепер і гетьмана    
 Я вам позволяю,    
 За то тепер і права вам    
 Давні повертаю!    
 І чого лиш буде треба,    
 Просіть, добрі люди,    
 Усе для вас я учиню,    
 Усе для вас буде!»    
 І подякував Апостол,    
 Назад повертає    
 Та й до царя, до Петрика,    
 Послів посилає.    
 Посилає до Петрика,    
 Просить милость мати:    
 Позволити поспільную    
 Старшину обрати.    
       
 Не перечить добрий Петрик,    
 Зараз позволяє.    
 Не чекає і Апостол,    
 Зараз обирає.    
 І Лизогуб став обозним    
 І зараз до діла;    
 У судці пішов Кандиба  [7]     
 І сотник Забіла  [8]  ,    
 В писарі пішов Турновський,  [9]     
 Панич чи попович,    
 В осаули пан Лисенко  [10]     
 І пан Мануйлович;    
 У поспільнії хорунжі —    
 Горленко-бунчужний,  [11]     
 А в поспільнії бунчужні    
 Борозна  [12]   недужний.    
 І підняв на ноги гетьман    
 Слабу Україну    
 І ще чогось до Петрика    
 Іде в Московщину.    
 Аж там Петрик помирає,  [13]     
 Ганна наступає,  [14]     
 Вона ж уже Україну    
 Не так пригортає.    
 Вона тілько Апостола    
 В очі пригортає,  [15]     
 А за очі тридцять тисяч    
 Людей вимагає.  [16]     
 І піднялось тридцять тисяч    
 З полковником Танським,  [17]     
 Пішли, бідні, з України    
 В степи бусурманські.    
 І піднялось тридцять тисяч,    
 Та усі чубаті,    
 Пішли в степи бусурманські    
 Вали висипати.    
 І піднялось тридцять тисяч    
 Ще до сходу сонця,    
 Висипають вал від Дону    
 До самого Донця.    
 На другий рік тридцять тисяч    
 Свіжих посилає,    
 А торішніх тридцять тисяч    
 Назад повертає.    
 На третій рік із Польщею    
 Бійка розпочалась,  [18]     
 Щоб від естів і від курів    
 Польща відцуралась;  [19]     
 Бо любовник Ганнин Бірон  [20]     
 Став її просити,    
 Щоби його у тих Курах    
 Князем ізробити.    
 І почалась тая бійка,    
 Військо знемагає...    
 .Тоді гетьман запорожцям    
 Стиха промовляє:    
    «Покидайте, — каже,— хлопці,    
 Турецькі границі  [21]   ,    
 Та давнього собі місця;    
 Просіть у цариці...»    
 І просяться у цариці,    
 Цариця приймає    
 І булаву,бунчук, пернач,    
 Хоруг посилає.    
 І каже їм, запорожцям,    
 На вражую кару,    
 Заселити два Кодаки  [22]     
 І річку Самару.  [23]     
 А тим часом в Білій Церкві    
 Каже присягнути    
 Та у Польшу з отаманом    
 На час завернути.    
 І пігнались запорожці    
 З Білецьким Іваном,  [24]     
 Здибалися з Лизогубом    
 Та із Галаганом;    
 Здибалися, полетіли, ,    
 Назад поглядають —    
 Аж там уже Апостола    
 Козаки ховають.  [25]     
 Аж там уже Апостола    
 Козаки ховають,    
 Аж там уже і укази    
 З Москви посилають, .    
 Лизогуба півгетьманом    
 Тілько обирають...  [26]     
 Лизогуба півгетьманом    
 Тілько обирають,    
 А другого півгетьмана    
 З Москви посилають.    
 10 июня    
  
   [1]       Апостол Павло — під цим іменем відомі два визначних діячі країнської козацької старшини кінця XVII — початку XVIII ст., миргородські полковники, батько та син гетьмана Д. Апостола, якому, власне, й присвячено поему С. Руданського і якого в поемі помилково названо Павлом.      
   [2]       Що старого Апостола Гетьманом обрала... — Д. Апостола обрано гетьманом Лівобережної України в 73-річному віці, у вересня 1727 р. Влада його була обмежена.      
  [3]   Петрик — Петро II Олексійович (1715 — 1730) — російський імператор (1727 — 1730), онук Петра І, син страченого ним царевича Олексія.  
   [4]       ... Що посланці повертають До тебе з дарами... — У грудні 1727 р. делегація української козацької старшини у складі ніжинського полкового судді Михайла Забіли, гадяцького полкового судді Мартина Стишевського, прилуцького сотника Григорія Стороженка та переяславського осавула Луки Васильєва їздила до Петербурга з подякою за скасування Малоросійської колегії і відновлення гетьманства. Петро II прихильно прийняв делегацію, обдарував її членів подарунками і разом з ними відпустив з Петербурга І. Черниша, В. Жураковського та Я. Лизогуба, яким було заборонено жити на Україні.      
  [5]   Петро судив царевича... — Суд над царевичем Олексієм відбувся 1718 р. На суді були присутні гетьман   I  . Скоропадський і козацька старшина (генеральний бунчужний Я. Лизогуб, полковники П. Полуботок (чернігівський), А. Маркович (лубенський), М. Милорадович (гадяцький)). 
  [6]   Ібув гетьман в Петрополі,||Як Петрик вінчався... — Гетьман Д. Апостол був присутнім на коронуванні Петра II у 1728 р. разом з козацькою старшиною, полковниками, бунчужними товаришами і таємним радником Ф. Наумовим.  
  [7]   Кандиба Андрій — генеральний суддя.  
  [8]    Забіла Михайло — ніжинський полковий, згодом генеральний суддя.  
  [9]   Т урновський — генеральний писар.  
  [10]   Лисенко Федір — генеральний осавул.  
  [11]   Горленко Яким — генеральний хорунжий.  
  [12]   Борозна Іван — генеральний бунчужний.  
  [13]   Аж там Петрик помирає... — Петро II помер ЗО січня.  
  [14]   Ганна наступає... — Після смерті Петра II російською імператрицею 9 травня 1730 р. стала небога Петра 1, донька царя Івана Олексійовича Анна Іванівна (1693 — 1740), курляндська княгиня.  
  [15]   Вона тілько Апостола || В очі пригортає... — Імператриця Анна Іванівна нагородила Д. Апостола орденом святого Олександра Невського, зробила його сина Петра лубенським полковником.  
   [16]       ...А за очі тридцять тисяч||Людей вимага є. — 1731 р. з ініціативи головнокомандуючого російською армією графа Мініха почалося спорудження оборонних валів і фортець від Дніпра до Дінця для забезпечення південних кордонів Російської імперії від татарських наскоків. До цих робіт залучалися українські козаки і селяни.      
  [17]   Танський Антін — київський полковник.  
  [18]   Натретій рік ізПольщеюІІБійка розпочалась... — Після смерті короля Августа II Сильного (1670 — 1733), союзника Петра і у Північній війні (1700 — 1721), в Польщі почалась боротьба за владу між його сином Августом III і ставлеником Швеції Станіславом Лещинським. На прохання Августа III російський уряд надав Польщі військову допомогу. В складі російського війська брало участь 20 000 українських козаків під проводом Я. Лизогуба та прилуцького полковника Г. І. Галагана (? — 1748).  
  [19]   ...Щоб від естів і від курів//Польща відцуралась... — Йдеться про Курляндське герцогство, створене 1562 p. з столицею в місті Мітаві (нині — Єлгава), яке перебувало у феодальній залежності від польського короля. З початку XVIII ст. почало підпадати під вплив Росії і 1795 p. було остаточно приєднане до Російської імперії.  
  [20]   Бірон Е. (1690 — 1772) — фаворит Анни Іванівни, згодом старший підкоморій і правитель державних справ; 1737 p. обраний герцогом Курляндії.  
   [21]       ...Покидайте, — каже, — хлопці, || Турецькі границі... — Після зруйнування 25 травня 1709 p. Старої (Чортомлицької) Січі царськими військами частина запорожців перейшла на підвладну Кримському ханству територію і в пониззях Дніпра заснувала в Олешках (нині Цюрупинськ, Херсонської області) Олешківську Січ. Тут для життя запорожців склалися тяжкі умовч, і 1714 р. козаки звернулися до царського уряду з проханням дозволити їм повернутися на батьківщину. Але царський уряд відмовив козакам. Незважаючи на відмову, козаки самовільно групами і поодинці поверталися на Україну. Прагнучи зміцнити південні кордони Росії в зв'язку з небезпекою татаро-турецьких нападів, царський уряд з ініціативи Д. Апостола 1734 р. дозволив їм повернутися до Росії, на Запоріжжя, де в березні 1734 р. за три-п'ять кілометрів від Старої, Чортомлицької, Січі (біля теперішнього села Покровського, Нікопольського району, Дніпропетровської області) вони заснували Нову Січ (1734 — 1775).      
   [22]       Два Кодаки — тобто Старий Кодак (нині Старі Кодаки, село Дніпропетровського району, Дніпропетровської області) і Новий Кодак (Кодак, Кодаки), фортеця на правому березі Дніпра проти Кодацького порогу, в кінці XVIII ст. перейменована в село Старі Кайдаки. Тепер входить в межі міста Дніпропетровська.      
  [23]   Самара — ліва притока Дніпра поблизу Дніпропетровська.  
  [24]   Білецький (Білицький) Іван — кошовий отаман Олешківської Січі.  
   [25]       ...А ж там уже Апостола || Козаки ховають. — Д. Апостол помер 28 січня 1734 р. від апоплексії. Похований у Великих Сорочинцях, Миргородського району. Полтавської області у Покровській церкві, збудованій за його наказом 1732 р.      
   [26]       ...Лизогуба півгетьманом Тілько обирають...— Після смерті Д. Апостола указом імператриці Анни Іванівни на Україні було встановлено тимчасовий уряд (Правління гетьманського уряду), який складався з призначених царським урядом російських чиновників та української козацької старшини (росіяни — князі Олексій Шаховськой та Андрій Баратинський, полковник Василь Гур'єв і запасний полковник Іван Синявій; українці — генеральний обозний Я. Лизогуб, генеральний суддя М. Забіла, підскарбій А. Маркович і запасний осавул Ф. Лисенко).      
