         
 * * *    
       
 Твого погляду вітер    
 піднімає з землі моє серце    
 наче кленовий листок    
 і я вже лечу над світом    
 і лоскітно мені від польоту    
 та в мереживі ранку    
 хмари як пір'я крилатого моря    
 проламуються піді мною    
 і я падаю    
 падаю    
 на мене летять полотна    
 колючих стерень    
 дзеркала ставів    
 плетениці стежок    
 отари осіннього лісу    
 леза колій    
 тарелі стадіонів    
 брили будинків    
 і кранів краби    
 де ж білі дзвіниці грудей твоїх    
 щоб я розбитися лагідно міг?    
   
