|  | словник | перекладачка | факти | тексти | програми |
|  | щодо | посилання | новини | гостьова книга | пошук |
|  | початок тексти автор твір

Лесь Подерв'янський. # Місце встрєчі ізмєніть ніззя, блядь! ### Дійові особи Нєзнайка, супермен-вікінг. Гурвіник, антисеміт. Карандаш, художник-китчмен. Самодєлкін, матрос торгівельного флота. Пєтрушка, мовчазний карлік у кепкє. Буратіно, просто поц. Мальвіна, дєвушка з голубою волоснею. Сінєглазка, алкоголічєская подорва. Красна Шапочка, красива, лінива, егоїстична і дурна блядь. Артемон, чорний собака. Мнацаканов, привид у телевізорі. Дія відбувається в майстерні Карандаша. В майстерні розвішані розкошні вироби хазяїна, в числі яких: пофарбовані гіпсові голови піратів, попільниці в вигляді смерті та голі дівчата в рамі рококо. Біля вікна сидить Пєтрушка, мовчазний карлік у кепкє, і фарбує яєчко. На полу хропуть п'яні, брудні і голі Самодєлкін у рваному тєльнику і Карандаш, над ними верхи сидить пудель Артемон. За столом сидять два дебіла - Буратіно і Гурвіник, п'ють і пиздять. З вани долинають звуки води і веселий регіт Красної Шапочки. Буратіно (страшним хрипким голосом). ...і слухай, блядь, от, блядь, він смотрить, шо та хуйня летить, кругом неї фари, лампи, там, всякі. А сама червоняста лампа мигає. А летить воно йому на город. От воно стало біля клуні і мига. Той мудак пиздує туда. Жінка кричить. Він тіки так: спакойна, стара блядь; а з цієї хуйні така рука його - раз, а іди сюда, - запхали в НЛО і кудись полетіли до хріна на роги. Гурвіник. Оце і все? Буратіно. Нє. Вони політали туда-сюда, ну там всьо такоє, прилетіли і викинули його к хуям, а чувак той після цього все на хуй забув. Його питають: як тебе звуть, а він: "бе-е". Йому показують жінку, а він: "бе-е". Гурвіник. Та то всьо хуйня. Буратіно. Та яка хуйня, в книзі написано! Гурвіник. В мене кум, він в Ісайках директор бані, так його небіж раз приходить додому, а жінки нема. Він до сусідки. Сусідки тоже нема. Він сховався за піч, думає: як прийде, налякаю. Коли та блядь приходить, скида одеж, волоси так розпуска, якоюсь хуйньою намазалась і, раз, у трубу. Кумів небіж тоже все поскидав і давай мазатися. Намазався і, тоже, у трубу. Прилітає на якусь гору, ну там, де ото вони гуляють, стоїть таке крісло, в йому сидить їхній цар і всьо такоє. А та блядь каже: а ти шо тут робиш? А ну пиздуй отсюда, дає йому поліно і каже: це твій кінь, і давай, пиздуй, щоб тебе не виділи, тільки не пизди нікому, бо помреш. Він прилетів і зразу ж куму напиздів, а той мені. Буратіно. І шо, помер? Гурвіник. Тут же. Як ховали, то весь синій в гробу лежав. У двері гупають. Буратіно (до Пєтрушки). Ти, педріло, а ну-ка дай, відкрий. Пєтрушка мовчки кида яйця і пиздує до дверей. Гурвіник (роздивляється Пєтрушкіну працю). Блядь, якогось жида нарисував... Входить Мальвіна, потряхуючи голубою волоснею. Буратіно. А шо, Мальвіна, даси поїбатись? Мальвіна (обіжається). Блядь, шо ето значить, шо у тєбя, жени для етого нєт? Буратіно. Яка жена, ну скажи, ну при чому здєсь жена? Мальвіна. Нє. Єслі хочете, хлопчики, тільки в рот, ето - пожалуста, ето можна, а поєбаться - дома єбайтєсь. Гурвіник. У, жадна сука. Гурвіник і Буратіно киряють. З ванни доноситься щасливий і дурний регіт Красної Шапочки і звуки води. Гурвіник (неприємно отигруючись). Я одну тьолку когда-то знав. Така красіва тьолка. Но в неї, панімаєш, тільки тіло красівоє, і більше ніхуя нєту, мозги совсєм отсутствуют. Вона стрічалась з парнем. Такой хороший парніша. Він мічтав, шо він колись піде в армію, а вона його буде ждать. І от приходять вони в бєсєдку, а вона йому і каже: "А тепер єбі мєня". А він їй: "как ето?" А вона говорит єму: "от сейчас я тобі покажу, как ето". І не он її, а вона його сама виїбла. Ну, значить, він їй целку зламав, йому понравилось. А вона лежить і каже: "а тепер пішов на хуй". А він: "как ето?.." От, жалко пацана. Буратіно. Разниє случаї єсть. Мєня тоже одна тьолка любила. Бувало, я прийду, сяду, а лягати зразу не можу, шоб не наблювать. І так і сижу всьо время. А вона, сука, подойдьот ззаду, руки на плечі положить і гладіт, і гладіт. А я їй: шо ти, стерво, мене гладиш, шо я тобі, кіт? І по їбальнику сразу - на! (Вздихає.) Любила меня. Мальвіна. От не люблю я, кода мужики таке пиздять. І та любила, і та хуєла... Та подивіться на себе, кому ви нужні? Входить Нєзнайка, бєлокурий супермен-вікінг, одєтий в кожаноє пальто, надєтоє на кожаний піджак. На руках у Нєзнайкі золоті гайки. З усіх карманів стирчать пачки грошей. Мальвіна (сама до себе). Ето піздєц. Слєдом за Нєзнайкой іде Сінєглазка. Під очима в неї бланжі. Сама вона п'яна, раскована, смердюча і нікому, крім Незнайки не нужна. Сінєглазка. Здраствуйтє, рєбята, я вам поєбаться принєсла! Нєзнайка (с прибалтійським акцентом). Послушай, Сінєглазка, я тєбя прошу... Сінєглазка. От'єбісь! Надоєл! Дурак! (Ігріво.) Рєбята... Нєзнайка. Сінєглазочка, что я таково сказал? Мальвіна (до Нєзнайки). Простітє, у вас такой пріятний акцент... Ви нє нємєц, случайно? Нєзнайка. Нєт, я с Прібалтікі. Мальвіна. Ах, как інтєрєсно, скажітє мінє своє ім'я. Нєзнайка. Нєзнаускас. Простітє мєня, я сєйчас. (До Сінєглазки.) Сінєглазочка, можно тєбя на мінутку, пройдьом до уборной, і назад. Сінєглазка і Нєзнайка ідуть в просторну уборну, звідки в самом скором врємєні доносяться противні женські п'яні матюки і звуки ляпасів. Мальвіна. Боже мой, я етого нє винєсу. Какой мен, какой мужчіна! Буратіно. Мальвіна, вони в сральню пішли, а ми давай в ванну пойдьом. Гурвіник. Та куда ж ви пойдьотє, там Красна Шапочка іщо з утра сидіт. Мальвіна. Отстаньтє от мєня, кобєлі протівні! Я етого не винєсу! Боже мой! (Починає ридать.) З уборной чути крики Сінєглазки: "Я їбала твої бабки, я їбала твою машину, жлоб, казьол!". Чути знову ляпаси і опять ридання. Женскій плач звучіт в унісон красиво і мощно. Його звуки будять Самодєлкіна, матроса торгівельного флоту, і Карашдаша, художника-китчмена. Самодєлкін (скида з себе Артемона). Ха-ха, дєвушкі ридають, матроси сміються. (До Карандаша.) Антоніо, падйом! Ілі в тєбя собаку кинуть? Карандаш. Не трогай, вона заразная. І вобщє, какого хуя? Мнє завтра на базар. Шо за блядь? Шо за розклади? Я Буратіну сказав, шоб помив посуду. Блядь, де чистота, де ікебана? Щас всє пойдут нахуй. Самодєлкін. Ха-а. Не хуя не знаєте про матросів, салабони. (Дико реве) Напрасна старушка ждьот сина домой! Антоніо, вставай, блядь, бо щас собаку кину в єбальник. Карандаш. Шо за Антоніо? Меня Карандаш звуть. Самодєлкін. Ну, считай, шо ти довиябувався. Самодєлкін швиря собаку Артемона в рило карандашу. Артемон і Карандаш верещать. Саме в цю мить з уборної приходить Незнайка. Він тихо плаче. Він сидить, охопивши голову двома руками і плечі його трясуться. При цьому весьолість Самодєлкіна сягає вищого рівня. Самодєлкін (дико реве). Ііііій скажуть она заридає... Самодєлкін реве і танцює чочотку. З уборної раком вилазить відпизжена Сінєглазка. Сінєглазка (стоячи раком). А волни бєгут от вінта за кормой! Карандаш. А зараз всі на хуй пойдуть. Гурвіник. Дайте мені жида дружбани, дайте жида, от моя просьба. Сінєглазка стоїть раком на півдорозі між уборною і общею залою. Вона блює і співає. З вани чути веселі звуки, іздаваємиє Красною Шапочкою. Хлопці гуляють. Не приймають участі в веселощах тільки плачущий Нєзнайка, Мальвіна і Пєтрушка, мовчазний карлік в кепкє. Мальвіна підходить до ридаючого Нєзнайки, кладе йому руки на плечі і пестить його. Мальвіна. Давайтє уйдьом отсюда, я вас прошу, уйдьом і будєм щасліви. Нєзнайка, кайфуючи, що його пожаліли, з усією силою б'є головою в стіну і ридає ще громче. Мальвіна. Ну-ну, нє надо, она вас нє стоіт. Нє надо, хорошій мой. (Ігриво.) А то єслі ви нє пєрєстанєтє, то я тоже заплачу. Вєдь ви нє хотітє етого? Відповіддю їй служать удари голови об стінку. Сінєглазка (ікаючи). Вже всю штукатурку оббив, підарас. Карандаш. Буратіно, я сказав, піди ото, що Сінєглазка наблювала, підмети і підбери штукатурку! Це твої друззя, я їбу ваще, шо такоє?! Гурвіник (зніма з стіни гіпсового пірата). Жид? Шо мовчиш? Хрясь! Пірат-жид пада на підлогу і розбивається. Карандаш стовпіє. Гурвіник (до Карандаша). Шо, жалко жида? Може ти тоже жид? Карандаш (злякавшись). Нє, я - украінєц. Самодєлкін (танцює чочотку). Такий, як я китаєць. Входить Красна Шапочка одягнута в красіву резинову красну шапочку і більш ні в що. Вона красива, гола, мокра і лінива. Красна Шапочка. Я так устала, тут такой шум. Буратіно, дружочєк, я хочу посмотрєть тєлєвізор. Буратіно кидається угождать красавіце. Мальвіна (сама до себе). Курва. Вона устала - целий дєнь в ваннє сідєть, вона устала... а я не устала! Сука голая! Красна Шапочка. Я нє голая, а обнажонная. Буратіно включа тєлєвізор. В тєлєвізорі Мнацаканов. Мнацаканов. А сєйчас прєдлагаю вам відєосюжет із Каліфорніі. Два пасажирських експреса столкнулісь меж собой. По прєдварітєльному подщоту число жертв прєвишаєт... Раптово Мнацаканов помічає обнажонну Красну Шапочку, давиться і починає ікать. Гурвіник (увєрєно). Жид. Шо смотрішь? Мнацаканов. Я, собствєно... Красна Шапочка починає соблазнітєльно чухать собі живіт і хіхікать. Синєглазка (до Мнацаканова, ігріво). Мужчина, сколько вам лєт? Нєзнайка (істерично). Я больше не можу так жить! Кругом якась хуйня, скрізь підараси. Мнє нічого не надо! Пальто? в пизду! (Скида кожанне пальто.) Піджак? на хуй піджак! (Скида піджак.) Беріть! Мєнє нє надо! (Дивиться на ноги.) Кольоса? на хуй! Беріть, все беріть! Їжте! Нєзнайка зніма ботінки і починає знімать з рук золоті гайки. Гайки не дуже знімаються з його пухлих пальців. Нєзнайка. Гайки йобані, блядь, не знімаються. Плачущий Нєзнайка зав'язує з гайками, зато йому вдається знять з себе часи Ролєкс і запиздячить ними в Сінєглазку. Потім Нєзнайка знима штани і швиря їх в Мнацаканова. Нєзнайка стоїть в обтягуючих білих трусах з льогкім жовтим німбом біля хуя і страшно кричить. Нєзнайка. Всьо! Всьо! Нєзнайка вийма із піджака і штанів пачки грошів і починає швиряти ними в друзів. Одну пачку він швиря прямо в їбальник Мнацаканову. Мнацаканов іздає невловимий рух і з клацанням зубів хижо ловить пачку в зуби. Очі Мнацаканова страшно блищать, з рота і носа виривається хиже гарчання. Гурвіник. Ти диви, от жидяра! А ну віддай! Мальвіна (злякано). Він щаз нас усіх поїсть! Баби злякано верещать і лізуть під стіл. Стоїть страшений крик. Гурвіник підбирає з полу красивий важкий шуз Нєзнайки і пиздить ним у телевізор. Роздається страшний вибух. Чорний дим повзе з разйобаной вещі на дівчат і хлопців. Всі кричать, собака Артемон виє. Спокійний тільки Гурвіник, він витира руки об штани і наливає собі портвейн. Гурвіник. У, жидовська морда. Хе! Всі сміються. Починає грать красива токата. Самодєлкін б'є під неї чочотку. Буратіно гладить Мальвіну, Мальвіна гладить Нєзнайку, Нєзнайко однією рукою гладить Сінєглазку, а другою помагає їй блювать. Сінєглазка блює, Карандаш малює, Красна Шапочка чуха собі живіт. Пєтрушка знаходить під столом яєчко, яке чудом не розбилося і заходиться його розрисовувать. Буратіно (тупо). Ну так шо, завтра гуляєм? Гурвіник. А как же! Мєсто встрєчі ізмєніть ніззя, блядь! Завіса Набрав та надіслав: Aркадій Максимов

вгору |  |  |
[an error occurred while processing this directive] |
|  | © 2000-2003, Київ, Соломко Валентин -- ідея та наповнення, графічне опрацювання -- проєкт дизайн, змiнено -- 21.05.2003 17:21:19 |