         
Яблука доспіли, яблука червоні! Ми з тобою йдемо стежкою в саду. Ти мене, кохана, проведеш до поля, Я піду — і, може, більше не прийду.
Вже-я любов доспіла під промінням теплим, І її зірвали радісні уста,— А тепер у серці щось тремтить і грає, Як тремтить на сонці гілка золота.
Гей, поля жовтіють, і синіє небо, Плугатар у полі ледве маячить- Поцілуй востаннє, обніми востаннє;
Вміє розставатись той, хто вмів любить.
 1911—1918   pp.     
   
