         
 * * *    
       
 Не раз мені здається,    
 що я прожив тисячу років.    
 Заглядаючи в криницю свого життя,    
 я не бачу маленького дзеркальця води,    
 так далеко воно від моїх очей.    
 Та коли я, закривши очі, хочу згадати,    
 що найглибше запало в душу мою,—    
 бачу твій образ, моя дівчинко,    
 моя любове тиха.    
 Навіть моє дитинство погасне в пам'яті,    
 навіть стежка, якою я бігав до школи, заросте,    
 навіть сам я зникну за перелазом життя,    
 але ти, моя дівчинко,    
 моя тиха любове, житимеш у моїх словах    
 вічно.    
   
