         
 * * *    
       
 Посеред ночі дощ пішов,    
 Зашелестів, як збіжжя, в полі.    
 Ми вийшли під його покров    
 З-під явора чи з-під тополі.    
       
 Він увільнив нас від одеж —    
 Зняв, як різьбяр, із плоті глину.    
 Те, що при сонці не знайдеш,    
 Знайшов наосліп за хвилину.    
       
 Він лоскотав, мов колоски,    
 Стелився, обвивав рамена.    
 Вмивала душ сяйні листки    
 Його теплінь благословенна.    
       
 Тулились груди до груді,    
 Вода збиралася між ними.    
 Шугали риби в тій воді    
 Із плавниками вогняними.    
       
 Носився блискавки лилик    
 Над нами, наче іскор жменя.    
 І вперше твій дівочий лик    
 Світив од щастя і натхнення.    
   
