         
 СОНЯЧНИЙ ЕТЮД    
       
 Де котиться між голубих лугів    
 Хмарина ніжна з білими плечима,    
 Я продаю сонця — оранжеві, тугі,    
 З тривожними музичними очима.    
       
 Ось сонце віри — чисте і просте,    
 Ось сонце міри — з віжками на храпах,    
 Ось сонце смутку, звідки проросте    
 Жорстока мудрість в золотих накрапах.    
       
 І переливно блискотять сонця    
 Протуберанцями сторч головою.    
 Беріть сонця — кладіть мені серця,    
 Як мідяки з осугою-турбою.    
       
 Я ваші душі клином обмину,    
 Я не поставлю їх на п'яні карти,    
 А що сонця за дорогу ціну,    
 То сонце завжди серця варте.    
       
   
