КУРИ ТА ЛАСТІВКА    
       
 «Біга, як курка з яйцем».    
       
 «Куд-куд-кудак! куд-куд-кудакі    
 Яєчко я знесла гарненьке:    
 Нехай іде та дивиться усяк,    
 Яке воно у мене чепурненьке.    
 Куд-куд-кудак! сюди ідіть!» —    
 Так Глиняста з хліва кричить.    
 Рід курячий на те репетування    
 Із бур'янів,   
 Із смітників   
 Збирається, щоб курчине придбання    
 Побачити, сокоче й сокотить,    
 Аж зирк — тут Ластівка сидить,    
 На сонечку моторна чепуриться,    
 На диво ж те й не думає дивиться.    
 «А ти сидиш? Оце!..    
 Чом не летиш дивитись на яйце?    
 Ти глянь — яке!» — «Та годі сокотіти! —    
 Говорить Ластівка.—Чого ще там глядіти?    
 Хіба вже я не бачила яєць?    
 Сама несла й виводила я діти    
 І вам скажу я навпростець:    
 Ви галас любите чинити    
 Із кожного яйця свого    
 І дивом робите його,    
 Мов річ зробили превелику,    
 Яєць же на світі без ліку,    
 Бо яйця кожен птах собі несе,    
 І найдурніший зробить се».    
 Омельку, братіку! от як тебе почую,    
 Як кажеш про свої великії діла,—    
 Так і згадаю Курку навісную,    
 Що і вона своє яйце знесла...    
 1896.    
