         
 ***   
 Тут обелісків ціла рота.    
 Стрижі над кручею стрижуть.    
 Високі цвинтарні ворота    
 високу тишу стережуть.    
 Звання, і прізвища, і дати.    
 Печалі бронзове лиття.    
 Лежать наморені солдати,    
 а не проживши й півжиття!    
 Хтось, може, винен перед ними.    
 Хтось, може, щось колись забув.    
 Хтось, може, зорями сумними    
 у снах юнацьких не побув.    
 Хтось, може, має яку звістку,    
 які несказані слова…    
 Тут на одному обеліску    
 є навіть пошта польова.    
     
 Джерело: Поезія, "Наукова Думка", К., 1998.    
     
