Ці слова — про набиті трамваї 
У вечірні просинені сутінки, 
Про зволожене танучим снігом 
Вітряне різкувате повітря, 
І про слюсаря з смуглим обличчям, 
Поцяткованим ластовинням, 
І про мрійні і теплі фіалки 
У спітнілій його руці. 
 
Ці слова — про терпку утому, 
Що сплива водяними струмками 
У блискучий цинковий тазик 
З його шиї, плечей і спини; 
Про рожевий ворсистий рушник 
З ледь відчутним тривожачим запахом 
Молодого жіночого тіла, 
І про очі, яким він привіз 
Соромливі свої фіалки. 
 
Ці слова — про сплетені руки, 
Про жагучі шепоти юності, 
Що війнули з податливих вуст 
І згубились в розкішній косі дружини. 
Ці слова — про фіалки щастя, 
Що порану цвітуть під очима 
В захмелілий медовий місяць. 
Ці слова — про нове життя, 
Що заб'ється під серцем матері 
Після ніжного того цвітіння. 
 
 
