Прийшла в церкву стара баба, 
Свічок накупила; 
Де була яка ікона, 
Всюди поліпила. 

Іще пара остається, 
Де їх приліпити?.. 
«Ага! — каже.— Пошукаю 
Святого Микити!» 

Найшла баба і Микиту — 
Святий чорта ціпить!.. 
Бере одну йому ставить, 
Другу чорту ліпить!.. 

Видять люди й розважають, 
Щоб там не ліпила. 
«Що ти, бабо,— кажуть,— робиш? 
Та ж то вража сила!..» 

Але баба обернулась: 
«Не судіте, люди! 
Ніхто того не відає, 
Де по смерті буде!.. 

Чи у небі, чи у пеклі 
Скажуть вікувати; 
Треба всюди, добрі люди, 
Приятеля мати!..» 

