СОЛОДКА ВОДА
 
Воду, що пити можна,
На сході «солодкою» звуть.
В цій назві щось ніжне й тривожне,—
«Солодка» — не смак, а суть.
Де пекло такирів, барханів[1] —
Земля, де немає землі,
Там голови скельних титанів[2]
Одвіку в скорботній золі,
Там зрада озер солоних
Заспраглому —
в груди ножем,
Там подих вітрів похоронних
За кожним новим міражем.
Я  був у пустелях зловісних,
Де гибла душа не одна.
Солодка вода не прісна,
Солодка —
коли питна.
Стою при дніпровім розливі —
Безмежна солодка вода!
Ми з нею багаті, щасливі.
О будьмо ж усі бережливі!
Як зникне солодка вода,
Сльозами солоними світ зарида.




[1] Такир — плескаті глинясті зниження в пустелях і напівпустелях. Поширені в 
Середній Азії та Казахстані. Бархани — навіяні вітром рухомі піщані горби, не 
закріплені рослинністю.
[2] Скельні титани — високі скелі (скелі-велетні).
