Вивіз Лейба горщик масла 
В місто продавати 
Та й пішов собі на ринок 
Купця відпитати. 

А чоловік коло воза 
Чекає, чекає. 
Далі випив півкватирки, 
Масло добуває… 

Добув масла, достав хліба, 
Засів та й балує. 
Де побачить христянина — 
Просить та й годує. 

З’їли масло добрі люди, 
Що тоді робити?.. 
Б’є він горщик коло воза, 
А сам іде пити. 

Підпив собі, як годиться, 
Назад повертає. 
Коли гляне — коло воза 
Лейба умліває. 

Умліває, ломить руки 
І плечима ниже, 
А собачка невеличка 
Черепочки лиже. 

«Лихо мамі твому, гицлю! 
Де ся масло діло?» 
«Лихо мамі!.. Таже бачиш, 
Що песеня з’їло!» 

«Брешеш, гицлю, десять фунтів 
Було в масла мого. 
Гицлю ти!.. Й само собачку 
Не заважить того!» 

І пійняв жид ту собачку, 
На ваги чіпляє, 
А собачка десять фунтів 
Ледве дотягає. 

«Видиш, гицлю? То собачка! 
Де ж ся масло діло?» 
«Де ж ся масло його діло? 
Таж песеня з’їло!» 

«Ну нехай собачку — масло!.. 
Де ж собачку буде?..» 
«Де ж собачка — таже онде! 
Видять добрі люди!» 

«Ну нехай воно собачку! 
Де ж ся масло діло?» 
«Все де масло та де масло! 
Таж песеня з’їло!..» 

«Що з тобою говорити? 
Лихо мамі твому! 
Сідай уже, сідай, гицлю, 
Та вези додому!..» 


