* * *
  
<i>(Переклад Миколи Зерова)</i>

На пута суворі,
На гомін привабливий бала
  Степи неозорі
Украйни вона проміняла.
  Та півдня палкого
Собі залишила приміту
  Серед крижаного,
Серед невблаганного світу
  Як ночі Украйни
У сяєві зір таємничих,
  Доховують тайни
Слова її уст чарівничих.
  Як обрії сині —
Очей її полиск і сяння,
  Як вітер пустині —
Жагуче її милування.
  I стиглістю сливи
Рожеве обличчя зоріє;
  I сонце пестливе
У кучерях їй золотіє.
  I, молячись щиро
За прикладом рідного краю,
  Незайману віру
У серці дитячім плекає.
  Як люд її рідний,
Не жде від чужинця опори;
  Безмовно і гідно
Терпить і знущання, і горе.
  На погляд зухвалий
Не займеться враз потаємно;
  Звикає помалу,
Зате й не розлюбить даремно.
