Розкішність тіла вашого, так прикро,
огорнута в тверді переконання. 
Здійнявши хвилі, руйнувати скелі? 
Виточувати мальовничий острів?
а у ногах улесливо і хитро
пінити візерунки залицяння,
промінням ніжити рельєфи плоті...

Взамін отримати  загадку млості,
піски, сліди померлої води,
все вищі "я" жіночого вокалу,
відлуння важчої щодень ходи -
в означення порожнього бокалу...

Чи цього прагнув я за повноти?
