Подивилась ясно, — заспівали скрипки! — 
Обняла востаннє, — у моїй душі. — 
Ліс мовчав у смутку, в чорному акорді. 
Заспівали скрипки у моїй душі! 

Знав я, знав: навіки, — промені як вії! — 
Більше не побачу, — сонячних очей. — 
Буду вічно сам я, в чорному акорді. 
Промені як вії сонячних очей! 


