Вітер старі імена розвиває,
Нема вже дороги в покинутий рай,
Якщо в юрбі ти мене не впізнаєш,
Не повернеш мене,
Не повернеш мене,
Любий, прощай...

Я залишаю твій берег - 
це час розправляє вітрила, знай!
Сонце сідає і зорі вертаються,
Казка моя, прощай.

Знаю, колись тебе знайде, неначе мелодія,
Нами давно забута,
З давніх давен ніжним вітром занесений
Подих із мого сна.

Ти віднайди, ти віднайди, ти віднайди
Мене в минулому, там, де панує весна.
Там де у диханні ночі останнього слова
Тремтить луна.

Ти пригадай кожну мить, кожен крок
У безмежно далеких снах.
Була, а може здавалось, що справжня
Кохання весна нескінченно рання,
Знов спалахне і розтане без відчаю,
Наче омана.

Знай, це - не сон. Знай, це - не сон.
Знай, це - єдина правда, вічності істина.

