МЕЖА 

По рівній грані двох світів ідеш, 
Що, наче скло, невидима і гостра. 
І тягне, рве глибинами без меж 
Одкрите серце ненаситний простір. 

Ступи ліворуч: легкий буде спад, 
Повільні луки, мляві серпантини. 
Від інтелекту через хліб назад 
До жаху і бєзсилости клітини. 

А вправо ступиш — прірва і провал, 
І знову сплеск, і в клекотінні виру — 
Лише твій шал щитом проти навал. 
Одвага ж, коли ти запрагнув. Віра. 

1937 


