Я прийшов, моя радосте, світло мерщій засвіти, 
Подарунок для тебе приніс, зазирни до сумки, 
Що тебе засмутило, чом знову зажурена ти? 
Розкажи, моя радосте, мила моя ласунко. 
 
На землі ми багатством з тобою не обзавелись, 
Ми хіба що — із криги вода, та, що точить камінь. 
О, яке нас очікує щастя велике колись, 
Потерпи, моя крихітко, я ж бо терплю роками. 
 
І, мов яблука синього, так ми діждемось його, 
З цього приводу ти одягнеш свій наряд квітчастий 
І на мить невелику воно спалахне, як вогонь, 
Знай, живемо ми, зайчику мій, ради цього щастя. 
 
О, якою ж це буде насправді величною мить, 
Та, що вирішить все за одним карколомним махом, 
І під серцем від щастя до болі усе защемить, 
І з тобою ми далі полинем Чумацьким Шляхом…
2002

