Чи в Києві, чи в Полтаві, 
Чи в самій столиці 
Ходив чумак з мазницею 
Помежи крамниці.
 
І в крамницях, куди глянеш,— 
Сріблом-злотом сяє,— 
А йому то і байдуже:
Він дьогтю питає!
 
Реготять купці дурнії, 
А він тільки сплюне 
Та й до другої крамниці, 
Багатшої, суне.
 
В найбагатшії крамниці 
Два купці сиділо, 
І туди чумак заходить 
З мазницею сміло:
 
«Добридень вам, добрі люди!» 
Та й зачав питати, 
Чи нема у них принаймні 
Дьогтю де продати.
 
«Нєту, нєту! — купці кажуть 
Та й, шельми, сміються: — 
Здєсь нє дьоготь — толькі дурні 
Адні продаються!»
 
А чумак їм: «То нівроку ж,
Добре торгувалось,
Що йно два вас таких гарних
На продаж осталось».
 
1857
 
