Хотів вовк з'їсти чоловіка, бо всяких звірів їв, а чоловіка не їв ніколи. Прийшов вовк до царя звірів лева і каже йому: 

— Я хочу з'їсти чоловіка. А лев йому каже: 

— Ти, вовче, нищиш все, що бачиш. 

— Царю добрий,— каже вовк,— мені хочеться з'їсти чоловіка. 

— Ну, добре, уже я тобі дозволю,— каже лев. І один раз ішов хлопець у школу, а вовк побачив і питає, чи можна його з'їсти. А лев каже, що хлопця не мож 

їсти, бо він ходить до школи. Тогди йшов старий дід. 

— Сего мож їсти? — каже вовк. 

— Ні, не мож,— каже лев,— бо це дуже старий, і там тільки шкура та кістки, а м'яса немає. 

Тогди йшов вояк. А вовк увидів і питає: — Сего мож їсти? 

— Мож,— каже лев. 

Вовк підійшов до вояка і каже: 

— Я маю дяку тебе з'їсти. Вояк це вчув і каже вовку: 

— Я йду вмитись; не будеш же ти мене їсти невмитого?! 

Вовк йому дозволив. Вояк пішов, вмився і попросив утертись у вовка хвоста, бо нема чим витертись. 

Вовк дав свій хвіст, а вояк взяв і обкрутив хвіст кругом руки. Тогди взяв палку і зачав бити вовка, то вовк ледве вирвався, і хвіст лишився в руках у вояка. 

Прибіг до царя звірів; і питає цар: 

— Ну що, добре м'ясо з чоловіка? А вовк каже: 

— Більше м'яса людського ніколи не буду хотіти їсти. 


