Війна з татарами
 
Як довідались татари, 
Що повстали Холм і Львів, 
Землю Галицько-Волинську 
Хан їх знищити схотів. 
 
На волинський Володимир 
То не хмара чорна йде, 
То не грім гуде далекий, 
А то військо хан веде. 
 
Виїжджає князь Василько: 
“Залиши мій рідний край!” 
Але був глухий, як камінь, 
Хан татарський Бурундай. 
 
І Василько підпалити 
Рідне місто мусив сам 
І діставсь живим у руки 
На наругу ворогам. 
 
У похід взяли Василька 
І під Холм його ведуть: 
Як, мовляв, Василька вгледять, 
Холм без бою віддадуть. 
 
І Василько йде під мури, 
Плаче й камені несе. 
Радить він здаватись швидше, 
Та каміння кида все. 
 
І холмщани зрозуміли 
Князя мову бойову, 
Що каміння треба брати 
Та камінням в татарву! 
 
“Королю не є ти братом. 
Не послухаєм слуги! 
Не здамося, повоюєм! 
Будуть знати вороги!” 
 
І задумавсь хан татарський: 
“Мабуть, сила у їх єсть. 
А моє стомилось військо; 
Що, як втрачу славу й честь?” 
 
І, подумавши, він крикнув: 
“Гей, на коні, вояки! 
Коли тут ми заночуєм, 
Нападуть на нас вовки”. 
 
І пішло татарське військо. 
Холм щасливо врятувавсь, 
Та з татарами лихими 
Цілий вік король змагавсь. 
